Enhver lighed mellem denne film og den såkaldte virkelighed -
- må være en misforståelse.
SYV GLADE ENKER
Ikke håne. Du må ikke profanere musikken.
Nu kommer enkerne,
Et geni får mange slags enker.
Min biografi
… Om cellomesteren Felix.
Af mig, Cornelius.
Kære mester.
Forstummet ved din båre.
Kan det virkelig passe?
Hvad er genialitet?
Genialitet er at få en kritiker til at skifte mening.
Goethe.
Enkefru Tussaud.
Han ligner sig selv, men så alligevel ikke.
Enkefru Beatrice.
Han ligner sig selv, men så alligevel ikke.
Enkefru Traviata.
Han ligner sig selv, men så alligevel ikke.
Enkefru Cecilia.
Han ligner sig selv, men så alligevel ikke.
Enkefru Isolde.
Han ligner sig selv, men så alligevel ikke.
Enkefru Humlebien.
Nej, hvor ser han anderledes ud, men alligevel ligner han sig selv.
Nej, hvor lød det dumt,
Enkefruen.
Undskyld, mester.
Jeg har desværre ingen kopi.
Jeg mener.
Ikke sandt?
FIRE DAGE TIDLIGERE
DEN NAVNKUNDIGE MUSIKKRITIKER CORNELIUS -
- BESØGER CELLOMESTEREN FELIX I HANS SOMMERRESIDENS
Halløj, Jilker.
Hejsa.
Mester.
Det er mig en alt for stor ære.
Mester, mester, mester,
Aldrig i livet, mester. Deres dyrebare hænder.
- Hvem. - Det er Felix, der spiller.
- Hvem er så han? - Tristan.
Felix' tjener og chauffør. Der er en vis lighed.
- Du burde have stoppet mig. - Det plejer at være umuligt.
Villa Tremolo.
Mesterens Tusculum.
Villa Tremolo. Et navn præget af mesterens dannelse og fantasi.
Den slags detaljer er plastiske.
De får genstanden for en biografi til at fremstå rund og levende.
Hvor langt er du kommet?
Kapitlet om det yderst og inderst personlige mangler.
- Hvordan har Stravinsky det? - Det ved jeg ikke.
Jeg anså det som en musikkritisk rengøringspligt at afsløre ham.
Er han holdt op med at komponere, eller er han stædig?
Hvilket vidunderligt hus.
En enorm cello i guds koncertsal,
"Mesteren bor som i en enorm cello -
- i Guds koncertsal."
Så kommer der jo to gange "i". De fordømte præpositioner.
"Han bor som solo som i en cello." Nå nej, det duer ikke med to som'er.
Nej. Jeg troede måske.
Ved du, om mesteren har læst min komposition?
Det ville være en fortræffelig indgangsvinkel, -
- hvis han tolkede den, Tolkerens forhold til den tolkede.
Du tolker ham, og han tolker dig. Tror du, I får hinanden til sidst?
- Hvorledes? - Skal jeg vise dig op til værelset?
- Sikke mange kvinder. - Ja, sikke mange kvinder.
Som du kan se, ligner Felix og Tristan hinanden.
- Der er materiale nok til biografien. - Ja, det er jeg bange for.
Hvilket smukt materiale.
Her er så dit værelse.
Her kan du vaske dig.
Efter rejsen.
Jeg er nødt til at rehabilitere mig efter det lille uheld.
Mester?
Åh, mester.
Hvad sniger De Dem rundt her for?
- Jeg skriver en biografi om mesteren. - Nå, så det er Dem.
- Har De mødt Felix? - Han har endnu ikke fået fat i mig.
Jeg har sendt ham min komposition, som jeg har tilegnet ham.
Jeg havde tænkt, at han skulle uropføre den -
- til sin radiokoncert.
I så fald skyder jeg ham.
Mesteren forsvandt netop med sin hustru.
Diskretion. En æressag.
Jeg hedder Adelaide.
Cornelius.
Jeg er Felix' hustru.
Ja.
En herlig kvinde.
Ja!
Nej nej…
Jo.
Jeg skal jo skrive hans biografi.
- I næste uge. - Javist, lille Adelaide.
- Her har vi Isolde. - Nej, hun kan jo ikke før på fredag.
- Så kan du vel lægge mig dér. - Nej, du har onsdag.
Det er jo helt utroligt.
- Og du tager altså tirsdag? - Apropos det. Taler du med Traviata?
Det mindste kærtegn uden for skemaet gør hende rasende.
Ja, så selvisk må man ikke være. Godnat, Adelaide.
- Godnat, lille ven. - Sov godt.
- Det stemmer. - Hvad?
Jeg er Humlebien. Må jeg komme med i biografien?
- Humlebien? - Ja, Humlebien,
Hans elskerinde.
- Naturligvis. - Nu er jeg ikke helt med.
Lige før… mesteren. Med en dame, der ikke var hans hustru.
Men det var jo ikke hans officielle elskerinde, For det er mig.
Jamen De ser jo rigtig sød ud.
- Skal jeg vise Dem hans soveværelse? - Det ville være interessant.
- Men er han ikke … - Det var da ikke hans soveværelse.
Kom kom …
Ja, miljøet er jo, så at sige, lovende.
Det er det skam. Af og til.
Mesterens soveværelse. Mesterens elskerinde.
Hvilket materiale.
PÅ GRUND AF CENSUREN SKILDRES AKTEN PÅ FØLGENDE VIS
Felix! Du glemte, det var min tur.
- Humlebi?
- Humlebi! - Ja!
- Er Humlebien død? - Nej. Hvad med Cornelius?
- Jeg lever. - Jamen så kom dog frem, lille ven.
Nej, jeg er jo nøgen.
Hvem var nu det, der skød og støjede sådan?
Ja…
Nogen har forsøgt at myrde mesteren. Giv mig min notesbog og min pen.
IMPRESARIOEN JILKER TAGER SIG AF MESTERENS SAGER
Villa Tremolo, goddag. Ja, det er impresario Jilker.
Nå, så det er Dem.
Vil De have et program? Vi har ikke nogen endnu.
Er det ikke vigtigere, at han spiller, end hvad han spiller?
Vi ved, han spiller cello. Er det ikke nok?
Så må Broadcasting Corporation lade sig nøje med det så længe.
Han må snart fastlægge programmet. Hele verden venter,
The whole world. Næsten tout le monde.
Villa Tremolo, goddag.
Nå, så det er Dem. Hvad vil De?
Bach! Vi får se.
På genhørsyn.
De vil høre den sjette suite efter succesen med den femte suite.
"En åbenbarende besjælet Bachtolkning."
- Vil han så det? - Hvem ved?
- Skal jeg tale med ham? - Får jeg nogen undervisning i dag?
Jeg har ikke talt med ham endnu, Traviata.
- Jilker, jeg skal tale med dig. - Det skal alle. Spyt ud.
Her i huset er ingen hemmeligheder hemmelige.
Nogen har forsøgt at myrde mesteren.
- Det lykkedes åbenbart ikke. - Det er ingen spøg! Jeg har selv.
Ja, Felix? Nej, du skal ikke bekymre dig om programmet.
Nej nej.
Traviata, det bliver ikke til noget i dag.
-I hvert fald ikke med celloen, - Mester…
Nej, der var ikke noget særligt.
Jo, for øvrigt, nogen har forsøgt at myrde dig.
Ja, det var så det,
- Skal mesteren så bare dø? - Ligesom enhver anden.
- Men myrdes? - Hvorfor ikke?
Tænk dig et slutkapital til din biografi,
- Jilker, sådan må man ikke sige! - Ikke det? Sagt mellem os sælgere.
Red mig.
Ham!
Det var døren, der blæste i.
- Det trækker godt her i huset. - Ja, mon ikke,
- Beundrer hr. Cornelius mosaikken? - Nej.
Det gør jeg. Jeg beundrer alt her i huset,
Alter fint, Alt skal være fint her.
Felix har givet mig sådan et fint navn. Isolde.
- Det passer ikke. - Det kalder alle mig da.
Og alle kalder Tristan for Tristan. Det har hr. Felix også fundet på.
Tristan er så fin. Alt er så fint her i huset.
- Ved De, hvad hr. Felix siger? - Nej.
At alt det fine her i huset var meningsløst uden min beundring.
Han går rundt i huset med mig og beundrer min beundring.
- Og så spiller han for mig. - - Han mindes sin barndom.
Han giver sin kunst til folket, og så repræsenterer I folket for ham.
Betragter han Dem, mens han spiller?
Hvor skulle jeg vide det fra, sådan som han skeler?
Det er sandt.
Jeg sidder og beundrer hans hænder.
Jeg bliver helt ør, når jeg ser på den hånd, der piller ved strengene.
Og pludselig sidder jeg der, hvor celloen stod.
- Det kan ikke passe. - - Han har en skøn fingersætning.
- Er det ikke sådan, det hedder? - Jo,
Hør engang.
Han kalder mig for sin "gamba".
Sin lille knæviolin.
Han sidder og spiller uden at ane.
- Før mig op til ham. - Ikke forstyrre nu,
- Nogen vil gøre ham ondt. - Ikke nu. Ikke mens han spiller.
Det er ubegribeligt.
- Hvad er meningen? - Jeg morer mig. Fordriver tiden.
Nu skal De se, hr. Cornelius.
Hvad laver De her i huset?
Jeg er en ung, smuk slægtning, der skal forsone gubben med familien.
Familien er pludselig blevet rig. Tobaksbranchen.
Og familien har en berømthed: Felix. Hvorfor ikke udnytte ham i reklamen?
En cigar, der hedder Felix. Så de er blevet stævnet,
- Og det kan blive dyrt for familien. - Men hvordan skulle De …
De kendte jo hans svaghed, -
- så jeg blev sendt hertil med en sød krop og en kasse cigarer.
- De mener vel ikke, at. - Ja, gad vide, hvad de mener.
De tænkte vel: "Pigen er så ung, og manden har vel en smule moral,"
Men de vidste ikke, at det var mig, der ikke havde nogen.
Felix er frygteligt varm på mig, -
- fordi jeg får ham til at føle sig mislykket og gammel.
- Ved De, hvad han døbte mig i nat? - Nej.
Sankt Cecilia.
Han foregav at have respekt for min renhed. Og den slags.
- Smager det af himmel? - Ja.
Mere himmel.
De er meget sikker på hånden, fru Adelaide.
Nej nej nej!
Jeg overgiver mig!
- For guds skyld. - Vil De prøve?
- Så var det altså Dem. - Tristan, det er nok for i dag.
- Skal De ikke have nogen hjælp? - Jeg klarer mig, Tristan.
Deres gemal blev udsat for mordforsøg, men han var heldigvis ikke til stede.
De nærer vist samme fordomme som kunstneren over for sin kritiker.
Kunstneren længtes efter at blive foreviget, -
- og helst i et så stort oplag som muligt.
De tror måske, at jeg spekulerer i, -
- at min bog ville gavnes af, at mesteren blev myrdet.
Nej, så kynisk er jeg bestemt ikke.
Jeg har ingen interesse i at skabe en skandale om mesteren.
Fru Corne … Fru Adelaide.
De ser gennem fingre med Deres mages hemmeligheder.
- De er mig ligegyldige. - Og dog forsøgte De …
Jeg ville aldrig forsøge. De hørte, hvad Tristan netop sagde.
Jeg er meget sikker på hånden.
Den kvinde kan skyde.
Den kvinde kan ramme én lige i hjertet. Herregud.
Hvad er genialitet?
Genialitet?
Det er at få en kritiker til at skifte mening.
Han ligner sig selv, men så alligevel ikke.
Han ligner sig selv.
TRE DAGE FORINDEN
Hvilket materiale.
Du lille fugl.
Du synger ubekymret uden at vide, at du overhøres af en hård kritiker.
Nå?
Har tilmed du respekt for det, jeg skriver?
Så det her er altså mesterens berømte pavillon, -
- hvor han øver på varme sommerdage, så han samtidig får frisk luft.
Hvil Dem blot, mester,
Jeg våger over Dem.
Bruger hattestørrelse 61.
Det var jo ikke Felix, Traviata. Jeg ville aldrig bryde skemaet.
Hvad ville Adelaide ikke sige?
Det var ham Cornelius.
- Anmelderen? - Ja
Så det havde ikke gjort noget, hvis du havde ramt.
Men jeg fik et mærke. Se! Hvad siger Felix nu ikke?
Du kan sige, du er blevet udsat for kritikerens stik.
Han var ikke videre livlig. Men han lagde ellers lovende ud.
Hvilke kunster man må gøre for kunsten.
Ja, hvilke kunster. Og alligevel giver han mig aldrig nogen lektioner.
Jeg lader mig ydmyge. Jeg ligger i hans seng og tigger om lektioner.
Men han niver mig i øret og hvisker: "Traviata, hvad brokker du dig for?"
"Du har da lært celloens grundregel: At sprede benene."
Han er så led!
Og nu ligger han derinde og sover i sin skamløse nøgenhed.
Hvis jeg dog bare havde orket at gå min vej. Hvis jeg bare orkede!
- Nej, men du må da ikke gå, Traviata. - Jo, det skal jeg.
Vi var jo alle sammen så forelskede i den stakkel.
Siger han virkelig, at grundreglen er at sprede benene?
- Hvad griner I af? Må man høre? - Nej, det er ikke for pianister.
Alting er ude af balance. Vores indre bitterhed kommer til syne.
Og jeg får aldrig besked om noget. Hvad vil han spille?
- Jeg er jo ingen maskine! - De og Deres musik.
Derfor er han glad for mig. Han kan hvile sig.
- Nå, så han hviler sig? - Ja, fra dur og mol.
Jeg beklager, hvis jeg har lavet uorden i Adelaides fiffige orden.
- Du er noget for dig selv. - Jeg er en engel.
Hans skytsengel sankt Cecilia.
- Vover den buk sig ikke ud i dag? - Min lille buk.
Vores alle sammens lille buk.
Cecilia, vi piger har lært at leve sammen.
Vi har skabt vores egen moral, og den skal du ikke ødelægge.
Du må tale med Felix, Traviata. Jeg er et barn. Jeg forstår det ikke.
Slange!
Snog.
Orm.
Hvad skal du med en pistol, Traviata?
Tristan, giv mig min te.
- Hvorfor kommer Felix ikke? - Han bedrager os, madame.
Ja, det ved vi jo.
- Med hende der. - Ja, hun er meget ung.
- Det er jeg nemlig. - Han bedrager os altid.
Hver eneste nat bedrager han snesevis af os.
- Lige nu er han derinde alene. - Lige nu er han os alle sammen tro.
Lille Felix.
Kom ud, Felix. Se os i øjnene.
Alle på én gang! Det kan man, når man skeler.
Din lille engel griner af os og håner os.
- Der er te. - Med kiks og kager.
- Vi hiver ham ud. - Ja, så kan han se dig, som du er nu.
Jeg ser efter.
Jeg kan ikke høre en lyd.
Du får celloen og englen lige i hovedet, Felix.
Kan I ikke høre det? Han spiller jo.
Ak, hvis man dog bare var fattig.
452,144 kroner.
Og tre øre.
Aktiver. Tristan.
Seks millioner.
Og 67 øre.
Og så min forbandede provision.
Felix?
Summen af det hele bliver, når alt lægges sammen …
… 97 øre,
TO DAGE FORINDEN
"Grænserne mellem det subjektivt personlige og objektivt musikalske -
- er utydelige og medfører et valg mellem diskretion og fortielse."
Hvad fanden mener jeg med det?
Nå ja.
"Her ville en fortielse medføre et skævt billede af mesteren, -
- hvilket ville være løgnagtigt og moralsk forkasteligt."
Ja, det er jo det, jeg mener.
Forbandede humlebi,
"Når man som forfatter til disse linjer ." Nej.
"Når man som den enkle" Nej.
"Når man som den beskedne forfatter til disse enkle linjer -
- har haft anledning til at følge de erotiske ."
Erotiske.
Humlebien …
"På meget nært hold."
Det kan jeg godt skrive.
Ja.
Minsandten om jeg ikke skal op og studere en stund.
Kattesmidigt oldenborren summer, -
- hvor den lille humlebi nu slumrer.
Er alle værelser tomme i aften? Tør man forsøge med endnu et værelse?
Ja, har man først fået en ide, så. Man drages jo.
Må man humlebien drille, -
- så vi en stund kan pille?
Det her bliver sjovt, Cornelius.
Du skal nok få en kopi,
Du forstår, fotografering er min hobby.
Dette hus har en meget indviklet arkitektur.
- Man kan så let gå forkert. - Og forvilde sig.
Jeg var på vej til mit værelse.
Godaften, mit herskab.
Kan Isolde fortælle mig, hvor Humlebien bor eller befinder sig?
Jeg skal tale med hende om …
Ned ad trappen, gennem salonen og op ad trappen.
Ned, gennem salonen og op.
Første gang til venstre og anden dør til højre,
Første til venstre og anden til højre. Og det er så Humlebiens værelse?
Men vær forsigtig, hr. Cornelius. Hr. Felix er meget jaloux.
Godnat, hr, Cornelius.
Ja, op ad trappen, gennem salonen, anden dør til højre.
- Så Tristan hader stadig vores Felix? - Ja, madame.
Tristan skulle have mødt det unge gem, jeg fik fat i.
Tak, madame,
Inden jeg og mine penge gjorde ham verdensberømt,
Så madame elsker ham stadig?
Madame Tussaud. Jeg er madame Tussaud.
Først var han bare behagelig. En ung, grim og meget begavet dreng.
Behagelig for min krop og min forfængelighed.
Så en aften hørte jeg ham hviske til min kammerjomfru:
"Jeg kommer senere.
Jeg skal bare udføre min pligt over for madame Tussaud."
Den aften elskede jeg ham. Jeg elsker ham stadig.
- Ja, madame. - Madame Tussaud.
Skaber og indehaver af et vokskabinet.
Han tror, at madame Tussaud selv er en voksdukke.
- Han er så udannet. - Ja, madame.
Og Tristan er Tristan. En tidligere stor cellist.
Ja, madame. Jeg blev Tristan efter den store cellistkonkurrence.
I Haag, det et 32 år siden,.
Den dag besejrede han mig, en stor cellist. Noget nervøs.
Om natten forførte han min hustru. Det var mig helt ubegribeligt.
Noget brast inden i mig, som det hedder i romanerne,
Da hele mit liv så var ødelagt, opsøgte jeg ham.
For at slå ham ihjel. Jeg stod der og dirrede af tømmermænd og had.
"Som du dog ser ud, Tristan. Du drikker helt afgjort for meget."
Hvis du kan holde dig ædru, kan du blive min chauffør,”
Det accepterede jeg. Jeg blev chauffør,
Madame?
Godnat, madame.
Humlebi?
Cornelius. Kom, så går vi i seng.
Herregud, mordersken,
Her er mørkt.
Sikke et røre, der er her i huset. Jeg måber.
Nej, nu tabte jeg cigaren. Hvor blev den af?
Her er en tændstik.
En kasse med breve.
"Fra Felix til Adelaide 1912,"
"Adelaide, min elskede ."
Åh, min gud, min gud, min gud.
"Jeg bedrager dig og forråder dig."
Det er ubestrideligt. Men husk dette:
Hvis jeg svigter eller nedværdiger min kunst, -
"- skal du slå mig ihjel."
Det er helt ubegribeligt.
MEN DEN TABTE CIGAR …
Nej, nu skyder Traviata igen. Jeg må tale med Adelaide.
Adelaide.
Jeg må tale med dig om Traviata, for nu skyder hun og Cecilia igen.
ØJEBLIKKET FOREVIGES
FYRVÆRKERI OG TUMULT
- Se. - Jeg har set det.
- På balkonen. Han vinker! - Han taler.
- Hvad siger han mon? - Tak for hyldesten.
Han ser på mig.
Han ser på os.
Min elskede Felix.
Adelaide, sikke han dog kigger på mig.
DETTE FYRVÆRKERI SKAL IKKE OPFATTES SYMBOLSK
Er du alene?
Ikke længere.
Desværre.
- Jeg har endnu ikke truffet mesteren. - Nej.
Hvordan skal jeg så svare på det yderst og inderst personlige?
- Du må udelade det. - Umuligt.
- Verden har ret til at få at vide. - Har den det?
I værste fald kan jeg nøjes med det, jeg hidtil har iagttaget.
Hvad angår min komposition, så forlanger jeg at få besked.
Hvis han spiller den, kan man virkelig tale om gavmildhed.,
Jeg mener i biografien.
Cornelius, tror du virkelig, at det yderst og inderst personlige findes?
Naturligvis.
Jeg tror ikke, jeg vil synes om din bog.
Det skyldes i så fald mesteren.
Sapristi. Jeg ved, hvordan du kan få kontakt med Felix.
Nu begynder vi at forstå hinanden.
- Felix har en mindre svaghed. - Kvinder.
- Siger det dig ikke noget? - En hel del.
- Du kan jo klæde dig ud som kvinde. - Du må da være vanvittig.
Det her hus er vanvittigt. Man må tilpasse sig. Også dig.
Pyt med dit noget virile ydre. Han har en frygtelig appetit.
Jeg giver ham et billede af dig.
Jeg siger, at du i flere døgn har flakset rundt efter ham som en høne.
- Det er jo heller ikke helt usandt. - Kom, Cornelius.
Hvordan får jeg så min komposition bragt på banen?
Det er op til dig.
Sådan ja. Og så en lynfremkaldelse.
Frøken Cornelius skal i syrebad.
Jeg bryder mig ikke om din tone, Jilker.
Må jeg sætte mit hår ligesom dit?
- Hvordan skal jeg komme gennem huset? - Rolig, vi er fulde af list.
- Hvad synes du? - Jeg er nervøs.
- Vi fører dig gennem korridorerne. - Jeg protesterer!
- Nu kan du ikke genkende dig selv. - Jeg kan jo ikke se en pind!
- Farvel, Cornelius. - Hvad mener dy? Er vi fremme?
- Jeg skal jo aflevere fotografiet. - Hvor skal jeg gemme mig så længe?
- Du er jo gemt. - Du gør grin med mig, Jilker.
Hvor skal jeg stå, hvis der kommer nogen?
Bare stå stille. Ingen vil tro deres egne øjne.
De søger min mand, kan jeg se.
Jeg skulle absolut afsløres af Dem.
Jeg skal straks indføre Dem i min fortegnelse over husets kvinder.
Dette forbandede hus, -
- hvor ingen er dem, de er, og ingen bor, hvor de bor!
Pas på Beatrices kjole.
Et forbandet maskeradenavn!
- Hvad hedder hun egentlig? - Berta.
- Og Traviata? - Hedda.
- Og Tussaud? - Jeanette,
- solde? - Lisa. Og Humlebien hedder Ingrid.
- Og hvad hedder De så selv? - Jeg hedder Adelaide.
Adelaide.
Min elskede.
Herregud, hvad er nu det?
Cornelius, hvor er du?
- Her, - Tit tit.
Kan du mon tilgive mig? Det var en frygtelig fejltagelse.
- Hvad er der nu? - Jeg fik taget begge fotografier med.
Det, hvor du er forklædt som skønhed, og det, hvor du humler så yndigt.
Ligheden er jo afslørende. Ved du, hvad Felix siger?
Han vil give dem til dit forlag. De skal sidde bag på din bog.
Billedtekst: "Kritikerens hverv". Kan du se det for dig?
- Jilker?
Min bror,
Min ven.
- Det her har du iscenesat. - Mig?
For at bremse bogen. Jeg skal slå dig ihjel.
- Skal du ikke skifte tøj først? - - Din…
- Studerer hr. Cornelius humlebier? - Nej!
- Hvorfor er De klædt sådan på? - Det ved jeg ikke,
- Kære Isolde, le ikke af mig. - Nej.
Isolde.
Du kender jo hr. Felix meget godt.
Nej.
- Men du… - Ja, naturligvis.
- Det er jo ikke at kende ham. - Hvordan lærer man ham så at kende?
- Det kan ikke lade sig gøre. - Kan det ikke?
Mange tror, de ved noget, fordi det er fint at vide noget om ham.
Fordi han spiller cello så godt. Det er næsten som at kunne selv.
Men det kan ingen. Ikke som ham.
- Det er vel ingen hindring. - - Han ved ikke, hvor det kommer fra.
Hans vidunderlige musik. Det har han selv sagt.
Og musikken er jo det eneste vigtige ved ham.
- Man kan jo lære andre at kende. - Ja da.
Men deres hemmeligheder er folk jo ligeglade med.
- "Isolde," siger han, og når jeg siger: "Ja, hvad er der?"
- er det, som om han ikke har bemærket noget, men bare sagt mit navn.
Og så siger han alle de andre navne, han har fundet på.
Han siger dem meget langsomt:
Beatrice. Traviata.
Humlebien. Madame Tussaud.
Som om det var meget vigtigt for ham.
Ja, jeg forstår.
Nej, det kan man ikke forstå.
Han tror nok, han også har fundet på mig.
Sikke en fantasi,
- Gå Deres vej. Vi har time. - Det kan jeg se.
- Er De her endnu? - Jeg vil tale med mesteren.
Snak bare løs. Ikke kilde!
Mester, jeg har måttet udstå en del ydmygelser -
- i det hus, madame Tussaud bestyrer for Dem,
De har vist mig ringe respekt som komponist, kritiker og forfatter.
Du er helt umulig. Han er helt umulig.
Den interesse, De har udvist for biografien, er lig nul.
Har det slået Dem, hvor hurtigt musikere bliver glemt?
Nej, hold om mig.
De dør, Kravene skærpes. Nye og dygtigere virtuoser dukker op.
Idealerne forandres. De forsvinder,
Hvad er der, Felix?
Hvem udpeger det betydningsfulde? Hvem, spørger jeg.
Hvem?
Levnedsskildreren.
Den musiker, hvis biografi ikke skrives, vil blive glemt.
Av, du niver!
Nej, mester. De ønsker ikke nogen bog. De skal nok slippe.
Jeg vil ikke engang afsløre Dem, som jeg afslørede Stravinsky.
Der vil ikke engang være et dårligt ry tilbage.
Men du er jo helt svedig.
Lad mig sige det, som det er:
Den musiker, der køber en biografi af mig ved at tolke mine værker, -
- vil blive husket af omverdenen, længe efter cellisten Felix er død.
Farvel, "mester",
Jeg overlader Dem til glemslen.
Der er tre timer til koncerten.
Ring, lille klokke. Ring.
Så stakkels Jilker og arme Beatrice kan få et program.
Lille, søde, flinke, rare klokke. Vær sød at ringe. Ring.
Ring nu, for helvede! Endelig.
Ja? Hvem skulle det ellers være?
Er det dig, der er vred?
Ja, selvfølgelig er han her. Har du revet fotografierne i stykker?
Hvor synd. Det er de bedste, jeg har taget.
Jeg har stadig negativerne. Bliver bogen ikke til noget?
Nej, det tænkte jeg nok.
Har verden ret til at få det at vide? Hvornår har verden fået den ret?
Diskretion? Jeg tvivler.
Programmet? Endelig. Lidt fornuft i galskaben.
Godt. Rigtig godt.
Udmærket.
Dristigt.
Hvad sagde du?
"Fiskens drøm eller abstraktion nummer 14",
Hvad fanden er det?
Nej, det kan du da ikke mene.
Hvad?
Er du så øm om den skide bog?
Hvis du er så skideforfængelig, kan du også spille de 13 øvrige!
"Abstraktion nummer 14" indebærer jo, at der må være 13 mesterværker mere,
Stryg den lige på stedet!
Hvabehar? Har jeg ikke noget med det at gøre?
Så vil jeg gerne have lov at sige op. Du har selv sagt, at det er elendigt.
Felix, dit moralske forfald er fuldstændigt.
Find dig en anden impresario.
"Fiskens drøm eller abstraktion nummer 14".
Jeg kan forsikre dig om, -
- at det bliver en helt igennem værdig biografi.
Det tror jeg gerne. Værdigheden er sunket katastrofalt.
SÅ NÆRMER DET STORE ØJEBLIK SIG
Nej, er I allerede begyndt?
Mesteren har nu sat sig og har taget sit instrument,
Programmet omfatter ikke blot musikkens giganter…
Første stykke hedder "Abstraktion 14 eller fiskens drøm".
Hans øjne udstråler en dæmonisk genialitet,
- Komponisten er en ukendt, ung mand. - Cornelius.
Jamen han er jo død.
Ni har i dag stået ved din åbne grav, -
- min store, uforlignelige Felix.
Alligevel er det ikke dit fravær, der fylder os, men dit nærvær.
Dit evige nærvær. Hvor levende …
Hvor uerstatteligt levende her i mit hus.
Læs, hr. Cornelius.
- Jeg har som bekendt tilendebragt - Det ved vi, Læs op.
… Min biografi over mesteren.
"Musernes yndling".
Jeg har endnu ingen titel, men en del forslag.
- Min bog er opdelt i. - Læs!
… I fire hovedkapitler.
- Hans ydre. - Det må være kort.
- Hans indre. - "Abstraktion nummer 15"
- Hans musik. - Den er tynd,
Og til slut hans yderst og inderst personlige.
- Jeg er mundlam. - Læs!
"Udadtil var den store Corne…"
"… Felix en uanselig mand,"
- Det passer ikke. - Han var ret høj,
- Det lille, trinde menneske, - Lille? Trind?
- Han gik mig hertil. - Ja, når du står på en stol.
- Jeg ved vel, hvor han gik mig til. - Ja, mon ikke,
- Felix blev mere og mere som Tristan. - Det var omvendt,
- Tristan skeler da ikke. - Felix skelede altså ikke.
Det var hans blik, der var så intenst.
- Se på mig. - Felix er jo ikke Tristan.
- Læs et andet afsnit. - Havde jeg bare læst første sætning.
Højere!
"Andet kapitel."
Vi har i det foregående hørt om mesterens ydre.
Hvordan hans gestalt fascinerede den passionerede omverden.”
- Det har jeg ikke hørt en lyd om. - Jeg måtte jo ikke læse det.
"Men hvordan var den indre gestalt, den indre udvikling?
Kunstnerens gavmildhed"
Nej, han var nærig.
Det handler om kunstneriske, indre.
- Det var madame, der betalte, - Det står i første kapitel.
Så læs det.
Han var ikke nærig mod mig. Han gav mig … av!
"Tredje kapitel. I rækken af store cellomestre ."
- Der var ingen som Felix. - Det kommer jeg til lige om lidt!
"I rækken af store cellomestre ."
Rækken? Hvor frækt. Det vil jeg ikke høre på.
Tag det sidste kapitel, hr. Cornelius.
Ja, det om det yderst og inderst personlige.
Det er der ikke!
Det er væk! Jeg er blevet bestjålet!
Jeg er blevet frarøvet det yderst og inderst personlige.
Det yderst og inderst personlige. Værsgo.
Jeg søger fru Jeanette Bring.
- Det er mig. - Hr. Jilker sagde, at
Det ved jeg, min dreng. Du siges at være yderst begavet.
Javist.
Vil du bo her hos mig og lade os tage os af dig?
- Jeg bliver berømt, ikke? - Helt sikkert, min dreng.
Må vi høre dig spille nu?
Hvad venter vi på?
Han er et fund, madame.
- Og sikkert meget fattig. - Ja, også det.
- Nå? - Jeg har mødt ham.
Jaså?
- Jeg har lige vist ham hans værelse. - Allerede?
Det er den store hr. Cornelius.
Fortsæt, unge mand,
Filmen er slut.
Oversættelse: Martin Mathiasen Scandinavian Text Service